A serdülők iskolai énhatékonyságának, aspirációinak és az iskola teljesítményének vizsgálata a célorientációs elmélet tükrében - Molnár, Adrienn; Péter-Szarka, Szilvia (Iskolakultúra, 2017)
Napjainkban a célorientációs elmélet a tanulási motiváció vizsgálatának egyik népszerű területe(pl.:D’Lima, Winsler és Kitsantas, 2014; Meissel és Rubie-Davies, 2016),bár hazánkban nem tartozik a motiváció kutatásának vezető irányvonalába. A célorientációs megközelítés szerint a személy saját maga definiálja a sikeressége kritériumait, a siker vagy sikertelenség okait egyéni magyarázattal látja el, így nagy egyéni különbségek lehetnek abban, hogy ki mit próbál elérni, milyen (tanulási) célokat fogalmaz meg maga számára. Kutatásunkbana célorientációkat, illetve ezek iskolai énhatékonysággal és aspirációkkalvaló kapcsolatát vizsgáltuk 10–11. osztályos tanulók körében (N =187), valamint a különböző célorientációk hatá-sát a tanulmányi eredményekrea 2 × 2-es célorientációs elmélet alapján. Az eredmények alapján a célorientációk közül a viszonyító célorientációnak volt a legnagyobb hatása a tanulmányi eredményre (r = 0,257, p < 0,001), bár ez a kapcsolat nem volt túl erős. A célorientáció minden faktora szoros kapcsolatban állt az iskolai énhatékonysággal, az elsajátítási célorientációk az intrinzik célokkal, a viszonyító célorientáció pedig az extrinzik célokkal mutatott szorosabb együttjárást. Ezek az eredmények rávilágítanak arra, hogy a célorientációk fontos szerepet játszanak a tanulási motiváció és az iskolai teljesítmény alakulásában, így a célok, célorientációk gyakorlatban való megjelenése a tanulók motiválásának új lehetőségeire hívják fel a figyelmet.