Recepció vagy rekonstrukció? - Pál-Lukács, Zsófia (Iskolakultúra, 2013)
A narratológiának inkább alakulástörténete van, mint fejlődéstörténete. Ha áttekintjük módosulásait az 1960-as évektől napjainkig, azt látjuk, hogy egyszerre van jelen a differenciálódásra vonatkozó igény és a konstituálódás. Minthogy ma is formálódó, a zárt modelleket és fogalmakat többnyire nélkülöző tudományág, gyakoriak az új kezdeményezések s az ezekből táplálkozó vizsgálódások. A sokszor megragadhatatlannak tűnő mozgásban a narratív szemléletet képviselő interpretatív szövegek adják meg egy-egy irányzat kontúrjait. Éppen ezért minden korszakban illusztratívak a különböző irányvonalakra reflektáló szöveggyűjtemények. A magyarországi narratológiai kutatásokat tekintve kivételes hatókörük van a narratív kérdések kidolgozásával operáló tanulmányoknak, tanulmánygyűjteményeknek. Az utóbbi időben megjelent munkákat szemlélve a 2010-ben kiadott Nézőpont és jelentés című kötet kelti fel az érdeklődésünket. Mielőtt elhelyeznénk ezt a jelölt kánonban, érdemes néhány alapvető irányvonalat, belátást kiemelnünk a magyar narratológiai kutatások paradigmatikusan építkező horizontjából.