A könyvtáros Kelemen Elemér - Csík, Tibor (Iskolakultúra, 2023)
Kelemen Elemér (1937–2022) legismertebb munkái a neveléstörténetet tárgyalják. Fő kutatási területe: a magyar oktatáspolitika a 19. és 20. században. Tudományos pályájának meghatározó részében foglalkozott az iskolai könyvtárakkal, a könyvtári oktatás és a bibliográfiai-szakirodalmi ismeretek témájával is. A tanulmány be kívánja mutatni az e területen elért eredményeit és kapcsolódását az Országos Pedagógiai Könyvtár és Múzeumhoz (OPKM). A témák kutatásával az 1960-as években kezdett foglalkozni, és egészen az 1990-es évekig jelentetett meg tudományos közleményeket. Az 1950-es években az ország kommunista vezetése a magyar könyvtárak, köztük az iskolai könyvtárak állományát milliós nagyságrendben zúzatta be. Az 1960-as években zajlott a könyvtárak működőképessé tétele és új intézményi struktúra kialakítása. Az 1970-es években a pedagógusoktól elvárták, hogy ne csak a tankönyvet használják az oktatásban, és bekerült a tantervbe a könyvtárhasználat tanítása. Az 1980-as években átfogó elképzelések születtek az iskolai könyvtárak fejlesztéséről, de a tervezetekből hiányzott a kritikai gondolkodás kialakítása. Az iskolai könyvtárak fejlesztésében az OPKM-nek az 1950-es évek vége óta meghatározó szerepe volt. Kelemen a kutató és fejlesztő munkába az 1960-as években kapcsolódott be. Úgy ítélte meg, hogy 1960-tól 1990-ig Magyarországon egy kényszerű és ellentmondásos modernizációs folyamat ment végbe, mely követni akarta a nyugati változásokat, de sajátos keleti módon, ezért az nem lehetett sikeres. Kelemen kulcsfontosságúnak tartotta, hogy a képzésből olyan pedagógusok kerüljenek ki, akik hatékonyan tudnak keresni az könyvtárban, és eredményesen képesek a szakirodalmat felhasználni. Amikor 1990-ben az OPKM főigazgatója lett, az intézmény megújításnak két fő területét támogatta: az egyik a magyar neveléstörténeti kutatások, a másik az országos pedagógiai információs rendszer kiépítése.